30 sekunder igen. Astronauterne er klar. 25 sekunder...
Jeg mener, at vi bør forpligte os...
...12, 11, 10, 9... Raketterne starter.
...til at opnå målet, inden årtiets udgang...
...2, 1. Start. Nu er raketten lettet.
...at landsætte en mand på månen og bringe ham hjem igen.
Start! Tiden er startet.
Den 20. juli 1969 blev astronauterne Neil Armstrong-
-og Buzz Aldrin de første mænd på månen.
Ørnen er landet.
Et lille skridt for et menneske, et stort spring for menneskeheden.
Fire måneder senere landede Apollo 12 på månen.
Pete Conrad og Al Bean gik på månen den 19. november 1969.
I april 1970 sendte NASA Apollo 13 op i rummet-
-for at fortsætte måneudforskningen.
Men efter 56 timer gjorde, en teknisk fejl, at de lækkede ilt-
-og besætningen stod over for en livstruende krise.
-Vi har et problem. -Gentag.
Houston, vi har et problem.
Vi kan have mistet ilttanken. Hvad er trykket?
-Trykket i tank to står på nul. -Der er noget, der lækker ud.
Det første mål var nu ikke at udforske, men at overleve.
Folk på jorden arbejdede døgnet rundt for at få besætningen tilbage.
Fejlen på ilttanken på Apollo 13 var tæt på at ende med en katastrofe.
Alle i kontrolrummet var chokerede.
Jeg har ingen anelse om, hvad der skete med ilttanken.
Trykket bliver syv bar om en time og 54 minutter.
-De havde strøm til nogle minutter. -De er 80 timer fra Jorden.
De skulle på ret kurs hurtigt.
Man skal ikke tro, at redningen var uundgåelig.
Uden månelanderen var håbet ude.
-Hvad kan vi anvende? -Det ser dystert ud.
Her vil vi fortælle om mændene, missionen og 13 faktorer-
-som gjorde redningen af Apollo 13 til NASA's største bedrift.
Det er den alvorligste situation, vi har haft med bemandede rumrejser.
April 1970: NASA's rumprogram arbejdede på højtryk.
På 16 måneder var 12 mænd fløjet til månen, og fire havde gået på den.
Besætningen på Apollo 13 forberedte den mest ambitiøse mission.
Kommandør Jim Lovell ledte missionen.
Lovell var en erfaren astronaut. Apollo 13 blev hans fjerde rumrejse.
Jeg tilhørte den anden gruppe astronauter, som begyndte i 1962.
Inden det havde jeg arbejdet med flådens fly som testpilot.
Ved NASA deltog jeg i to Gemini-missioner.
Frank Borman og jeg fløj Gemini 7.
Sidenhen afsluttede Aldrin og jeg programmet med Gemini 12.
Så overgik jeg til Apollo. Jeg var reserve for Collins.
Mike havde skadet nakken, så jeg erstattede ham på Apollo 8.
Jeg var reserve for Armstrong på Apollo 11.
Så overgik jeg til Apollo 13, og der er jeg nu.
De første astronauter, som var kommandører, havde været testpiloter.
De var afgørende for at kunne tøjle disse bæster-
-og få det bedste ud af dem.
To tidligere testpiloter fløj med Lovell på Apollo 13.
Ken Mattingly, som var modulpilot. Fred Haise var pilot på månelanderen.
For både Mattingly og Haise skulle det blive deres første rumrejse.
Men bare syv dage før start stødte de på et problem.
Det begyndte før afsendelsen, da vi indledte træningens afslutning.
Ken Mattingly blev udsat for mæslinger.
Mattingly var den eneste, som ikke var immun mod mæslinger.
Vi måtte træffe et valg.
Det var ingen let beslutning for mig, da de bad om min mening.
Lægerne vurderede, at det var for risikabelt at lade ham flyve.
Derfor røg han af holdet.
Han blev erstattet af Jack Swigert fra reservebesætningen.
Det eneste, som bekymrede mig, var samarbejdet.
Men vi arbejder næsten ligedan, og så forsvandt al min uro.
Mit job var at føre Jim og Fred til månen.
Jeg følte, at jeg kunne klare missionens videnskabelige mål.
Vi var forberedt på missionen.
Swigert blev modulpilot og fløj med Jim Lovell og Fred Haise.
Apollo 13 skulle blive hans første rumrejse.
Det vigtigste mål med Apollo 13 er at udforske månen.
Vi vil vide mere om månens oprindelse-
-og derved også Jordens oprindelse.
Målet er også at udvikle og teste selve rumsystemet-
-til ture til andre steder.
Apollo 13 gik et skridt længere-
-end de to tidligere missioner.
De havde landet på flade sletter, som dækker store dele af månen.
De havde ingen graveredskaber med. De undersøgte kun sten på overfladen.
Der var stor interesse for det, der var under overfladen.
Med Apollo 13 var målet at undersøge et krater efter en asteroide.
Der var materiale blevet kastet op fra dybere dele af skorpen.
De skulle lande i Fra Mauro-
-hvor der var højland, hvor det materiale lå blottet.
Hovedmålet var at finde sten fra en anden tidsalder-
-end dem, Apollo 12 havde fundet.
Apollo 13 skal lande på i højlandet. Vi skal lande med månelanderen-
-i det bakkede område Fra Mauro.
Vi skal undersøge Fra Mauro til fods og se, hvordan området blev dannet.
Vi skal også placere instrumenter til eksperimenter.
Besætningen var interesseret i den videnskabelige side.
De tidligere missioner kredsede mest omkring det tekniske-
-selv om de også udførte test.
Vi ville udføre eksperimenter for at måle, om månen udstrålede varme.
Til det behøvede vi et bor.
Det var specielt udviklet til at bore tre meter dybe huller.
Det var bedre end borene, de havde på Apollo 12.
Boret var besværligt at håndtere.
De skulle bore to huller og føre sonder ned.
Det var det mest indviklede eksperiment indtil da.
Mottoet var "fra månen kundskab".
Besætningen var entusiastisk og ville gøre sit bedste.
Samarbejdet fungerede godt.
Men offentligheden var ikke lige så positiv over for missionen.
Vietnamkrigen hærgede, og tropper havde kæmpet hårde kampe i fem år.
Folks interesse for månen dalede.
Man troede, at det ville blive en rutineopgave.
Dagen før start Lørdag den 11. april 1970
Verdens øjne er nu rettet mod rummet-
-mod månen og planeterne hinsides den.
Og vi har svoret, at vi ikke skal se den styres-
-under et fjendtligt flag-
-men under et banner for frihed og fred.
Vi har svoret, vi ikke vil se rummet fuld af masseødelæggelsesvåben-
-men af instrumenter for kundskab og forståelse.
Det her er startkontrollen. Nedtællingen er i slutfasen.
Vi gennemgår nu alle kontroller.
Den testansvarlige har godkendt rumskibet til start.
Chefen for startprocessen har godkendt Apollo 13.
Et minut til start. Vi slår over til internkraft.
25 sekunder til start. Apollo 13 er klar.
...17... Frakobling. ...15, 14, 13, 12-
-11, 10, 9, 8... Raketterne er startet.
...6, 5, 4, 3, 2, 1.
Nu starter den. Klokken er 14.13.
Raketterne giver en kraft på 34 MN. Nu har de forladt tårnet.
-Kør om 30 sekunder. -Roll er klaret. Vi retter op.
Man mærker, når raketten affyres. Man sender den på med tankerne.
Højde: 1,9 km. Hastighed: 1.500 fod i sekundet.
Det er som millioner af tordenskyer.
Alle simuleringer og øvelser er overstået. Nu gælder det.
-Klar til første fase. -Modtaget.
Men 5,5 minutter efter start mærker de usædvanlige vibrationer.
Modtaget.
Motoren slukkede lidt tidligt.
Pludselig slukker en motor to minutter for tidligt.
Besætningen blev urolig og bad kontrollen om at tjekke det.
-Hvad er der galt med motor fem? -Vi ved ikke, hvorfor den slukkede...
...men de andre motorer fungerer.
De fik at vide, at det var nok med fire motorer.
De fik hurtigt at vide, at det ikke påvirkede missionen.
Årsagen til slukningen var en gåde, som kan have reddet missionen.
Under opstigningen opbyggedes der vibrationer i skibet.
Oscillationen skete op og ned som en hoppestylte.
Problemet var kendt, siden man begyndte at anvende raketter.
Det var et tilbagevendende problem med Saturn V.
Det gav variation i drivkraften, og rumskibet kunne rystes i stykker.
På Apollo 13 opstod oscillation ved tre tilfælde.
De første to var kendte eksempler-
-men det tredje førte næsten til en katastrofe.
Den midterste motor i anden fase vibrerede 16 gange i sekundet.
Det bøjede rakettens ramme.
De havde sensorer til det. En af dem slukkede den midterste-
-af de fem motorer.
Hvis oscillationerne havde fortsat-
-så var tolerancerne blevet overskredet.
Apollo 13 fik teknikerne til at tage et nyt kig på problemet.
Det var tæt på at blive en katastrofe-
-så de installerede sikkerhedsforanstaltninger.
Kurs og hastighed ser god ud.
Vi ved ikke, hvorfor den slukkede tidligt, men det var en motorfejl.
Men I skal nok komme ind i omløbsbanen.
-Altid sjovt med en underlig start. -Præcis.
Efter det fortsatte alt planmæssigt de første to dage.
Deres tur mod månen lod til at blive den nemmeste hidtil.
-Nu filmer vi jer. -En ting har vi bemærket.
-Man kan ikke rede håret her. -Noget må man jo ofre.
Jeg filmer Jack, så alle pigerne kan se, at han er her.
Det var rart. Der er han jo. Store Jack...
Apollo 13 er for nærværende 177.861 nautiske mil borte.
Vi har en opgave til jer. Rør i ilttankene.
Javel. Øjeblik.
Syv minutter efter sendingen blev Jack Swigert bedt om-
-at tænde ventilatorerne i de to tanke med flydende ilt.
En rutineopgave, som rører indholdet.
Men da ventilatoren i tank to tændes, opstår der en gnist i nogle kabler.
Frem til den 56. time gik turen helt planmæssigt.
Vi fulgte flyveplanen og havde styr på situationen.
Ilten fik tanken til at brænde.
Trykket fik tanken til at sprække.
Fred var i månelanderen. Jack var i kommandomodulet.
Jeg var midt imellem og kæmpede med tv-kabler.
Gas strømmede ind til brændsels- cellerne og sprængte et panel af.
Så hørte vi alle tre et højt brag. Det var bare et brag.
-Vi har et problem. -Gentag.
-Houston, vi har et problem. -Vent. De har et problem.
Hør her. Brændselscelle et og tre er koblet fra.
Teknikerne reagerede straks på deres instrumenter.
De viste en alvorlig fejl i servicemodulet.
Der er dårligt tryk i brændselscelle et og tre.
-Det kan ikke stemme. -Brændselscelle et og tre er væk.
Jeg kan ikke tro det.
To af de tre brændselsceller lod til at være forsvundet.
De var den primære kraftkilde i servicemodulet.
Det opdæmmede tryk i tanken blæste ikke bare panelet af-
-men trykkede også hylden med brændselscellerne op.
Flere ventiler lukkede. Cellerne kørte på ilten i rørene-
-fra ventilerne til cellerne. De havde strøm til nogle minutter.
Skroget kunne være skadet-
-så Swigert forsøgte at lukke lugen til kommandomodulet.
Årsagen til braget var ikke kendt. Jeg var bange for at miste tryk-
-så jeg forsøgte at lukke lugen.
Vi forsøger at lukke tunnelen.
De forsøgte at lukke den fem gange.
Til slut forlod lugen for at tage fat på et nyt problem.
Ilttrykket var væk i tank to-
-og trykket i tank et sank langsomt, men sikkert.
Den var tydeligvis ikke var intakt.
-Trykket i tank to er væk. -Trykket i tank to står på nul.
Min uro voksede. Det gik fra: "Mon det påvirker landingen?"-
-til: "Mon vi kan komme hjem?"
Da han kiggede ud af ruden, så Lovell, at de lækkede ilt.
Vi lækker noget.
-Det er en slags gas. -Modtaget.
Ikke nok med at tank to var tom-
-men det tilbageværende ilt lækkede ud i rummet.
Da jeg så et ilttryk på nul og det andet synke-
-så indså vi alle tre, at vi var i store problemer.
Servicemodulet klarer sig med en brændselscelle, men den behøver ilt.
Kraften fra den ekspanderende gas fik tank et til at begynde at lække.
Trykket var for lavt til at drive brændselscellen.
Efter to timer måtte de slukke den.
Det var bare et spørgsmål om tid, før kommandomodulet var dødt-
-hvis vi mistede den brændselscelle.
Det var den eneste strømkilde-
-til alt, de behøvede for at få dem ned til Jorden.
320.000 km fra Jorden fløj Lovell, Haise og Swigert mod månen-
-i et døende rumskib.
NASA måtte udtænke en plan, inden den sidste brændselscelle døde.
Vi fortsætter med at overvåge iltniveauet.
Om nødvendigt kan besætningen tage ilt fra månelanderen.
Med Apollo behøvede man en måde at komme til månen og tilbage på.
De beslutninger kom til at påvirke besætningens chance for at overleve.
I starten, da vi kun havde tegninger, var der flere valgmuligheder.
Forskellige ansatte foretrak forskellige løsninger.
En mulighed var at bygge en enorm raket, som hed Nova.
Man kunne flyve til månen og lande der-
-og have brændstof nok til hjemturen.
Den løsning foretrak von Braun.
En anden løsning var at opdele raketten i flere trin.
Nogle fløj til månen, andre gjorde ikke.
Systemet, som NASA valgte, havde to separate rumfartøjer:
Kommando- og servicemodulet og månelanderen.
Kommandomodulet bestod af to dele: Kommandokapslen-
-med plads til besætningen og udstyr til hjemturen-
-og servicemodulet med fremdriftssystem, el-
-og opbevaring af fornødenheder som ilt og vand.
Månelanderen var bygget til at tage to mænd til månen-
-mens den tredje blev i kommandomodulet.
Derfor havde månelanderen sit eget ilt- og el-system-
-så mændene kunne overleve på månen.
Tre timer efter eksplosionen ville ilten være tabt-
-ligesom alle forsyninger af vand, el og drivkraft-
-og kommandomodulet ville ikke kunne opretholde liv.
Men fordelen ved månelanderen ville give besætningen en chance.
Trykket i ilttanken er nede på 20 bar.
Trykket bliver syv bar om en time og 54 minutter.
-Månelanderen kan blive redningsbåd. -Den tanke slog os.
Der er strøm til et kvarter endnu, så begynd at starte månelanderen.
Det var åbenlyst. Folk på jorden havde tjek på det.
Vi kunne kun overleve ved at gå til månelanderen.
Vi begyndte arbejdet med at tænde for strømmen og indstille platformen.
Med ilt, el og styring kunne månelanderen være en redningsbåd-
-og holde besætningen i live.
Månelanderen var et selvstændigt rumskib.
Den var bygget til at lande på månen.
Den havde systemer til drivkraft, ilt og styring.
De kunne bruge dem i stedet for kommandomodulet.
Månelanderen var deres eneste redning i en svær situation.
Uden månelanderen ville håbet have været ude.
Jeg mener, at alt håb ville have været ude.
Planer for at bruge månelanderen som redningsbåd var blevet udtænkt-
-men nu skulle planerne og fartøjet testes til det yderste.
Allerede under Apollo 9 begyndte vi at se den som en redningsbåd.
Planerne fungerer ikke helt for situationen her-
-men vi havde overvejet løsningen længe.
Vi kendte til begrænsningerne og udarbejdede løsninger.
Månelanderen er i udmærket stand.
Den kan få besætningen hjem.
Hver gang vi presser månelanderen, så leverer den bedre end ventet-
-og det her er et godt eksempel.
Man havde tænkt meget på muligheden for at redde besætningen.
Vi havde ikke et system med to eksemplarer-
-men delene kunde vendes og anvendes på en ny måde.
En time efter eksplosionen begyndte kommandomodulet-
-at tage kraft fra genindtrædelsesbatteriet.
På Apollo blev elektricitet genereret med brændselsceller-
-som brugte ilt og brint, som reagerede.
Så tabet af ilt indebar-
-at de ikke længere kunne generere strøm.
Den eneste strøm, de havde, var i batterierne til genindtræden.
Normalt skilles kommandomodulet fra servicemodulet-
-lige før indtræden i atmosfæren.
Men det afskar kontakten med el fra brændselscellerne.
Man måtte have el, og den kom fra genindtrædelsesbatterierne.
Ellers kan man ikke styre under genindtræden.
Vi har tre batterier, men vi kan ikke oplade dem igen.
Vi vil ikke spilde el på unødigt udstyr i kommandomodulet.
Vi må holde op med at tappe batteriet.
Nødplan 1-5. Luk ned.
Slå op på nødplanen på side 1-5.
Mindsk strømmen, til I bruger ti ampere mindre.
Ikke-livsnødvendige systemer blev slukket, bortset fra styresystemet-
-med vigtig information til at styre dem hjem.
De måtte hurtigt starte månelanderen og overføre styresystemets opgaver-
-inden strømmen slap op.
At starte landeren tog tre-fem timer. De måtte gøre det på 90 minutter.
De skyndte sig at lukke kommando- modulet ned og starte månelanderen.
De brugte nye startprocedurer, som hurtigt blev udarbejdet.
De måtte tage genveje for at overleve.
Vi vidste, at vi snart ville være uden strøm.
Den første milepæl var at få månelanderen indstillet.
Det er vigtigt, for hvis man ikke kender skibets retning i rummet-
-så ved man ikke, hvordan man skal styre-
-for at komme på rette kurs hjem. Vi var nødt til at finde retningen.
Da de forlod modulet, vidste måne- landeren ikke, hvor den pegede hen.
Man finder normalt retningen ved hjælp af stjernerne-
-men efter braget flød der vragdele omkring skibet.
Der fløj en masse partikler, som ildfluer på himlen.
Jim Lovell kunne ikke se nogen stjerner.
Fred og jeg gik ind i landeren og rettede platformen ind.
De måtte overføre opgaver fra styresystemet-
-fra kommandomodulet.
Vi fulgte tjeklisten. Jack gav os vinklerne.
De måtte læse koordinaterne op og føre dem ind i computeren.
Jeg var bange for fejlberegninger og bad kontrollen om at regne efter.
De gav os oplysningerne, og vi kunne rette månelanderen ind.
Da dataene var overført, slukkede de kommandomodulet-
-for at spare på strøm til genindtræden.
Med månelanderen som redningsbåd havde besætningen vundet tid.
Jeg arbejdede på styringsafdelingen under Apollo.
Mit indtryk i starten var, at alle var meget bekymrede-
-for at forstå, hvad der var sket-
-og at finde den bedste måde at løse problemet på.
Og selv om alle mennesker var meget spændte-
-så blev ingen ramt af panik.
De kæmpede videre og opmuntrede besætningen.
Besætningen vidste jo, hvor alvorligt problemet var.
Man fik et indtryk af en slags ro.
Man søgte efter svar, men ingen mistede humøret.
Og hvis nogen var blevet vrede, så var det blevet meget alvorligt.
NASA måtte finde den bedste måde at få Apollo 13 hjem på.
Man havde udtænkt en bane mod månen, som var drevet af gravitation.
Med hjælp af raketten blev modulet sendt på en bane mod månen-
-og brugte tyngdekraften til at blive sendt tilbage til Jorden.
Fordelen ved det er, at hvis der er fejl på rumskibet-
-så kan besætningen stadig nå hjem.
Men da projektet blev udviklet, begrænsede den bane NASA-
-i at lande, hvor man ville.
Derfor anvendtes et nyt system-
-hvor man styrede mod en bestemt kurs om månen for at nå landingspladsen.
Før eksplosionen havde de forladt banen, som ville sende dem hjem.
Manglen på strøm og fornødenheder gjorde, at de måtte omlægge kursen-
-og udnytte månens gravitation for at nå Jorden.
Kom de ikke på ret kurs, ville de sidde fast i kredsløb om månen-
-og løbe tør for fornødenhederne.
Med servicemodulets stand havde de intet andet valg-
-end at bruge månelanderens raketter til at få dem på ret kurs.
Vi skal ind på ret kurs med 16 fod per sekund om 37 minutter.
-16 fod per sekund om 37 minutter. -Modtaget.
Flere år før den første landing fik en chef en slem anelse og sagde:
"Tænk, hvis raketten, vi skal bruge for at nå Jorden, går i stykker?"
"Vi når månen, men kan ikke tænde den igen."
"Jeg vil vide, om landerens raketter-
-og dens fornødenheder kan anvendes på en måde-
-så mændene kan komme hjem." De test blev udført.
Fremstilleren udførte test for at se-
-hvordan man styrer retningen fra den anden ende.
Hvordan man brugte nedstigningsraketten-
-til at drive en tilbage mod Jorden.
Jeg havde ikke prøvet det før. Det er svært.
Vi tilbragte meget tid med at lære at styre på den måde.
Næsten alle momenter var blevet simuleret på en eller anden måde.
Men det afgørende aspekt, som alle frygtede, var-
-at ingen havde testet tingene sammen.
Man antog, at noget kunne gå galt, men ikke alt på samme tid.
De måtte hurtigt ændre kurs. De forberedte at tænde raketterne.
Kursændring mod banen.
Jeg har landerens vinkler. Højde: 5,86.
Krængning: 6,75. Kør nedstignings- raketten fem sekunder på ti procent-
-og resten på 40 procent.
Højde: 5,86. Krængning: 6,75
Nedstigningsraket fem sekunder på ti procent, resten på 40 procent.
Jack, vi kører kursændring mod banen.
Modtaget. Tænd raketterne.
40 procent.
Det ser godt ud.
-I ligger på 16,85. -Korrekt. Korrektion behøves ikke.
Modtaget.
Automatisk slukning. Kursændringen er fuldført.
Efter den vellykkede korrektion lå Apollo igen-
-på en bane tilbage mod Jorden.
Landeren var bygget til at bære to mænd i 45 timer.
Landeren skulle ombygges til at holde tre mænd i live i 90 timer.
Følelserne ændrede sig under krisen.
Nu og da vidste vi ikke, om vi ville klare os tilbage.
Men i sådan en situation kan man kun kæmpe videre.
Man må finde ud af måder at klare sig på, og det er, hvad vi gjorde.
Landeren er cirka lige så stor som halvanden telefonboks.
For at tre mænd skulle overleve der i tre og en halv dag-
-måtte man ændre, hvordan den fungerede.
Et stort problem var, hvad vi kalder fornødenheder-
-som ilt, strøm, vand-
-og kuldioxid, som blev vigtigt til slut.
Der var lidt strøm i kommandomodulet, men masser i landeren.
De var ikke urolige for at klare den periode i landeren.
Desuden havde de rigelig ilt i landeren.
Det er let at forstå hvorfor. Landeren skulle lande på månen-
-og åbne døren og slippe ilten ud.
Derfor havde de masser af ilt.
De havde strøm i landeren-
-men de manglede vand til at køle udstyret med.
Det var meget udstyr på lidt plads, så de måtte komme af med varmen.
Man kan ikke køle elektronik i rummet, da vakuum leder ikke varme.
Man må køle aktivt med kølende vand på køleplader.
Sådan gjorde vi i rumlaboratoriet. Så forhindrer man overophedning.
Vandet ville slippe op fem timer inden genindtræden-
-hvis de ikke sparede så meget som muligt.
Alle uvigtige systemer blev slukket.
De drak en femtedel af det normale og blev dehydrerede.
Selv om man fik stabiliseret situationen, er en ting sikker:
Havde tanken eksploderet andetsteds, ville de have været fanget i rummet-
-uden håb om redning.
Der var flere heldige tilfældigheder. Turen var ikke helt uheldig.
Jeg syntes, timingen var frygtelig, men tidspunktet var ikke det værste.
Tanken eksploderede 320.000 km fra Jorden på vej mod månen.
Det var et heldigt sted for hændelsen.
Havde tanken eksploderet nogle timer tidligere-
-så havde situationen været yderst besværlig.
Det er sandsynligt at fornødenhederne ikke havde rakt længe nok-
-til at have vand og strøm ved genindtræden.
Uden strøm er man dødsdømt.
At miste to brændselsceller og ilten er meget alvorligt.
Det ville være svært at forudse.
Vi var heldige, at månelanderen var der.
Var eksplosionen sket, inden de koblede på månelanderen-
-så kunne de ikke være kommet ind i den.
Hvis man fortsat har månelanderen i god stand-
-og ingen fornødenheder er brugt, så er situationen god.
Vi har altid set landeren som en redningsbåd.
Var månelanderen blevet separeret, så havde det været fatalt.
Apollo 13 befinder sig 421 nautiske mil over månen.
Om et minut mister vi kontakten med rumskibet.
Vi afventer og fortsætter overvågningen.
Vi er fortsat 70-80 timer fra Jorden.
Jeg antager, at besætningen føler, at situationen er under kontrol-
-men det var alvorligt, og de havde en opgave foran sig.
Hvis situationen fortsætter med at være stabil som nu-
-hvor vi har alt under kontrol, kan vi få besætningen hjem.
Med fartøjet på ret kurs og fornødenhederne under kontrol-
-havde NASA afværget den umiddelbare fare.
Men 400.000 km fra Jorden stod mændene over for-
-helt nye, livstruende farer.
Det her er Houston. Vi har mistet kontakten med Apollo-
-under turen på den anden side af månen.
Apollo 13 har nu fløjet i 77 timer og ni minutter.
I næste afsnit:
-Kuldioxidniveauet stiger. -Astronauterne kunne ikke overleve.
"Hvad kan vi bruge til at løse problemet?"
Varmeskjoldet var ikke bygget til at fungere i længere tid.
-Besætningen begyndte at lide. -Temperaturen sank, og jeg frøs.
Det var alvorligt. Det var en stor krise.
Hans-Jørgen Burkal www.btistudios.com